Hennes straff väntar.
Vad synd.
Vem kunde tro, när min son gifte sig med henne...
att hon skulle skämma ut hans minne?
Nu sitter hon där och pudrar sig.
Gud ser. Gud straffar henne.
Det här får bara inte fortsätta. Jag ska förbjuda det.
Det har pågått för länge. Hör du, Grushenka?
Det har pågått för länge.
Oroa dig inte, mamma. Gud straffar henne.
Din moster och jag har fattat ett beslut. Inte sant, Vera?
Om hon inte slutar, så förskjuter vi henne.
Stämmer inte det?
Tänk inte mer på det, mamma.
Du stressar bara upp dig.
Gud kommer att straffa henne.
Ni kommer att straffas. Varför säger ni så om mamma?
Varför pratar ni så hemskt om henne?
Tyst barn. Du förstår inte det här.
Tacka Gud för det.
Arbetade inte mamma, fick du göra det.
Vem hade då varit stygg?
-Katya. -Tyst.
-Och vad ska du göra? -Leka.
Nej, hon får inte leka med de där hemska judarna.
-Är det vad du vill? -Släpp mig.
-Får jag gå ner, mamma? -Javisst.
Du borde inte ta på henne när du ska till ditt arbete.
Men visst har Katya rätt, Grusha?
Om inte jag tjänade pengar, fick du...
hitta en lösning. Och du hade haft det svårare.
Ni behöver inte leka det där jämt.
Lek vad ni vill.
Hej. Er dotter kom precis ner.
Ja, jag hoppas att det är okej.
Skicka bara upp henne när ni tröttnar.
Stannar ni en stund? Såna busungar!
-Jag gör lite te. -Nej, jag måste gå.
-Tack. -Var försiktig.
Staden kan vara farlig på kvällen.
Jag kan allt ta vara på mig. Adjö.
Adjö.
Talar ni franska?
Visst gör ni det.
Seså, säg något.
Den här stadsdelen är så trist.
Kom till den franska delen. Den är mycket roligare.
Där är det gladare, mer skratt.
Kom nu.
Följ med. Jag betalar bra.
Ni ångrar er inte.
Jag ska arbeta.
De saknar er inte i kväll.
Jag är en rik man.
Jag vet inga rika som åker spårvagn.
Alla åker spårvagn.
Jag såg T V Soong på spårvagnen.
Sen har jag en limousine.
Den väntar vid nästa hållplats.
Med chaufför och allt.
Kliv av, och jag tar er dit ni ska.
Kom nu.
En annan gång...
Åk inte!
Vi måste hålla ihop.
Och inte bara för att vi är ryssar.
...varje gång du är med honom. Det är Victor.
-Victor? -Ja.
Hej igen.
-Hur mår din lilla? -Mycket bättre.
Hon gick iväg med tysken i går.
Jag visste det. Hon kunde lika gärna gå på gatan.
Det var tredje gången den här veckan.
Du sitter väl hos mig i kväll?
Det är skamligt som vissa flickor beter sig.
Har de ingen skam i kroppen?
Är det inte likadant för oss alla?
Menar du monsieur Verdurin, så var det annorlunda.
För dig också.
Du är passionerad. Kärleken tar dig med storm.
Kvinnor rår inte för det.
Masha, vi måste alla bli förälskade ibland.
För att försörja våra barn...
våra mödrar, och våra systrar.
Snälla...snälla, sitt hos mig.
Oroa dig inte. Jag ska sitta hos dig.
Hallå där...
Jag sa åt er att skaffa en ny klänning.
Jag har en. Affären håller den åt mig.
Det sa ni förra veckan. Ni ser sjaskig ut.
Jag lovar att ha den i morgon.
Jag har varnat er.
Hallå där!
Klockan är mycket. Sluta snattra!
Ljus!
Du sitter på fel plats.
Jag förstår mr Robertsons farhågor.
Han gör förstås rätt i att uttrycka dem.
Jag kan själv ställa samma frågor.
Jag vill bara betona...
att problemen gällande våra tekonsignationer...
inte är så relevanta.
Vår volym vad det gäller textilier förblir...
den största i Fjärran Östern...
och vi är fortfarande i åtnjutande av...
...den särskilda aktning, som vi och vår historia har här ute.
Absolut.
Japanerna tycker om att göra sig till.
Men i det här fallet menar de inget.
Det är bara en styrkeuppvisning.
Lite samuraj-skryt.
Där är ni ju, Jackson.
Vi pratade just om japanernas avsikter...
Ni kanske kan upplysa oss.
Jag har tyvärr inget att erbjuda er.
Jag vet bara det som min betjänt läser för mig...
och jag vill bara höra det allra nödvändigaste.
Nu får ni ursäkta mig. Jag önskar er en trevlig kväll.
-God kväll. -God kväll.
Tack, men det går bra. God kväll.
-Trevligt att träffas. -Ursäkta...
Det är nog dags för ett tårfyllt avsked...
mellan mr Jackson och firman.
Vi kan inte utesluta honom än.
Inte efter det som hände.
Det går bra.
Vi åker till en liten klubb, och sen till Del Monte's.
Här är dörren.
Ursäkta mig.
-Mr Jackson! -Thomas!
En sån överraskning.
Tänk att träffas på ett sånt här ställe.
Bäst att inte säga nåt till din pappa.
Jag letade efter er.
Ni kanske ville ha lite sällskap.
Det var vänligt av dig.
Mr Jackson, vad gör ni på ett sånt här ställe?
Det här är ju en sylta.
En sylta?
Den här lokalen är kanske inte perfekt.
Den är inte alls perfekt.
Men den är ändå imponerande.
En man med ert rykte...
Detta är Shanghai! Här gör man som man vill.
-Det vore väl ändå... -Thomas...
Åk hem och sov.
Du ska inte vandra i de här kvarteren.
Jag känner ansvar på grund av din far.
Råkar du ut för nåt, får jag stå till svars.
Åk hem och lägg dig. Jag har en del att göra här.
Då så.
-God natt, sir. -God natt, Thomas.
Ursäkta mig...
Ursäkta mig.
-Hur mår ni? -Bra. Och ni?
-Bra. -En Dragon.
-Tack. Adjö. -Adjö.
Ursäkta mig, sir, men jag råkade höra samtalet.
Är den unge mannen er skyddsling?
Nej, knappast.
Han, liksom de flesta är blind...
för allt som finns att se.
Själv är jag benägen att dela er uppfattning.
Den här inrättningen är inte perfekt.
Men den är absolut något av det bästa Shanghai har att erbjuda just nu.
Jag tror minsann, sir, att jag har sett er här i krokarna förut.
Det är mycket möjligt. Vi har inget liknande i Japan.
Inte ens i Tokyo.
Shanghai är remarkabelt.
Här finns flera ställen med liknande standard.
De här liknande ställena ni pratar om...
-Vilka menar ni? -Inte långt härifrån har vi Navy Bar.
-Navy Bar. -Den är väldigt intressant.
Sen har vi Wha Kim i det franska distriktet...
och kanske...
Last Chance på Foochow Road.
Jag hade räknat dit Ching Lieng.
Ching Lieng...
Är ni inte så förtjust i Ching Lieng?
Det är intressant, men i mitt tycke...
håller det inte riktigt samma standard som...
-till exempel det här stället. -Det kan ni ha rätt i.
Men honom är jag förtjust i.
Det var trevligt att träffa er, mr...
-Matsuda. -Matsuda.
Och ni måste vara mr Todd Jackson.
Den celebra amerikanska diplomaten.
Inte så celeber.
Samme Todd Jackson...
som Englands utrikesminister en gång kallade:
-"Nationernas Förbunds sista hopp." -Det var länge sen.
Mycket har hänt sen dess.
Jag har inget otalt med era landsmän längre.
Inte med någon annan heller.
Och jag gick hit för att slippa allt det där.
Jag håller med er.
På ett sånt här ställe borde vi få lov att glömma världen.
Och alla dess svårigheter.
Åtminstone till morgonen.
Jag slår vad om att ni aldrig har varit här. Kom!
-Vart då? -Här...
Utkastarna är inte bra.
I mina drömmars bar, mr Matsuda...
ska jag ha de bästa utkastarna i hela stan...
i hela Asien.
Handplockade och välutbildade.
Bara så får man kontroll. Ser ni?
Utkastarna är som ens eget reglage, man styr stämningen med dem.
Man vrider det hit eller dit.
Med ett bra utkastarlag kan man dirigera stället som en orkester.
Vet ni vilken inrättning...
jag helst skulle vilja besöka nu?
Nej. Vilken?
Er bar.
Era drömmars bar.
Vem vet? Det får ni kanske en dag.
Jag är ingen rik man, men jag har stoppat undan lite.
Ibland tänker jag på det.
Då kanske ni bygger er inrättning?
Era drömmars bar?
Nu har jag inte råd.
Men här kan man ha tur.
Jag funderar på att en dag ta alla pengar jag har...
och satsa dem på en häst.
Kvinnorna måste man förstås välja mycket noga...
Lika noga som utkastarna.
Det måste finnas en balans mellan det erotiska...
och det tragiska.
Mycket viktigt att välja de perfekta kvinnorna.
Ursäkta, men nu måste jag ge mig av.
Min chaufför väntar på mig.
Mr Jackson, kan jag erbjuda er skjuts?
Tack, men min betjänt hittar mig snart.
Som alltid, var jag än gömmer mig.
Då får jag tacka för en ovanligt trevlig kväll.
Det var ett sant nöje, mr Matsuda.
-Jag hoppas att vi träffas igen. -Jag också.
-Adjö. -Adjö.
Ursäkta mig.
Men är ni inte grevinnan Sofia Alexeyevna Belinskya?
Ni kommer kanske inte ihåg mig...
men vi var vänner.
Vi spelade alltså tennis ibland...
hos familjen Skopichenko i Petersburg.
Då var jag förstås liten.
-Ni minns mig nog inte... -Jovisst!
Hur skulle jag kunna glömma greve lllya Vladimirovitch Litvanoff?
Ni slog mig alltid.
Jag är smickrad över att ni minns mig.
Så trevligt att se er igen.
Ursäkta, nu måste jag arbeta.
Jag också. Det var vänligt av er att komma fram.
Jag råkade bara få syn på er.
Ursäkta mig.
Tack så mycket.
Tre.
Ta min arm och följ med mig.
Vill ni vara snäll mot en blind...
ska ni ha tack, men jag klarar mig bra.
Om ni föreslår något annat, så...
är jag inte så intresserad av sånt just nu.
Jag föreslår inget sånt.
Men om ni går härifrån ensam...
kommer skurkarna att följa efter er...
och slå er i skallen med sin lilla...
blydagg och sen...
stjäla er plånbok och kanske era skor.
Ni borde inte ha på er så fina skor i de här kvarteren.
Tror ni verkligen att jag är i fara?
Det vet jag, men ni är trygg med mig.
De tror att ni är min kund, och såna saker vågar de inte lägga sig i.
Jaså, varför inte?
Ni behöver inte oroa er...
för dem eller för mig.
Ska jag ha på mig sjaskigare skor?
Ja, och försök se ut att ha vänner.
Farliga vänner.
Tack för ert råd. Jag står i skuld till er.
Är ni ryska?
Ja.
Jag lyssnade förut när ni pratade med er vän.
Förlåt. Jag borde inte tjuvlyssna.
Men sen jag förlorade synen...
-kan jag inte... -Nej, nej, det gör inget.
Det gör inget.
Jag vet att ert folk har det svårt.
Ni kastades ut ur ert land, ingen vill ta emot er...
Ni ska veta att jag förstår varför ni...
-Vi går vidare. -Han hittade mig. Som vanligt.
l kväll räddade ni mig. Ni ska ha tack.
Jag har lätt för att bli lite för självsäker...
så jag behöver nån som tittar till mig.
-Har ni nån som gör det? -Jag vet inte...
Min fru brukade göra det.
Nu har jag bara min betjänt Liu.
Men det är inte hans jobb att se till...
att jag inte gör bort mig.
Fast i kväll var det ni som hjälpte mig.
-Tack ska ni ha. -Det gjorde jag så gärna.
-Nå, adjö då. -Adjö.
-Ni skulle vara här kl. 11.30. -Det kvittar väl?
-Hon är sjutton minuter över tolv. -Är du en tågtidtabell?
-Ni sa kl. 11.30. -Ser du henne?
Ser du henne jag pratade med?
Grevinnan? Henne som jag talade med.
-Hon står kvar. -Gör hon?
Det är hon.
Liu Chi, det är henne jag letade efter.
Ja, ja...
Kom tillbaka, flicka!
-Kaitushka. -Kom hit, flicka!
Kom tillbaka.
Får jag följa med till marknaden?
Javisst. Men var tyst. Farbror Peter sover.
Han sover inte. Han bara låtsas.
-När ska vi gå? -Jag måste sova först. Jag är trött.
Jag vill se båtarna innan de försvinner.
Ja, men först måste jag sova.
Katya! Kom hit.
Jag sa ju åt dig att stanna här. Hörde du?
Din säng är ledig.
Det var en bra kväll.
Kära Sofia Alexeyevna, sov på den här.
Så mjuk.
Men ni lovade mig ju.
Och jag höll klänningen åt er.
Många ville ha den. Förstår ni?
Nu kostar den 5 dollar.
Ni lovade mig den för 3 dollar.
-Det lovade jag aldrig! -Jag måste ha den.
Många vill ha klänningen.
Jag måste gå hit varje dag.
-Jag kommer halv fem. -Så jag måste ha den.
-Sen går jag hem halv tolv. -Och ni sa i går...
Jag sliter för att få mat till barnen.
Ni har klänningen, den är vacker. Det är en fin färg.
-Ska du med båten? -Javisst.
-Vart ska du? -Till Soochow.
-Följ med. -Vi ska snart dit.
Hej då.
Får jag titta?
Varsågod.
Katya!
Kom, älskling. Nu måste vi gå.
Du köpte klänningen, mamma!
Ja.
Varsågod.
Vet ni vem som vinner?
Förmodligen. Jag satsar...
Det låter bra.
Jag funderar på att satsa lite pengar.
Så bra.
Så roligt att du visar lite lättsinne, Thomas.
Staden börjar göra intryck.
Roligt att se er så glad, sir.
Jag börjar bli lite orolig...
Jag gick nämligen hit...
för att själva satsa lite pengar.
Tänker ni satsa mycket?
Tillräckligt. Tack, Jimmy.
En dag blir man varse...
att vissa saker man vill göra i livet...
aldrig blir av, om man inte tar en risk.
Håll allt du har i handen och ta en risk.
Sir, tänker ni satsa väldigt mycket?
Vissa skulle inte beskriva det som mycket...
men det är i stort sett allt jag äger.
Men det är nog...
Vi är inte i Vermont. Klucka inte som en höna.
Mr Jackson?
Fu Chuan Fang. Vi träffades i Nanking.
NF-konferensen.
Jag beklagar sorgen.
Tack. Min vän Thomas Crane.
God dag, mr Crane.
Mina herrar, låt mig presentera generalerna Shen Yinchu...
och Ji Ding.
Ni men hao, mina herrar?
Det är många år för sent, men ni ska ha hjärtligt tack...
för att ni strävade efter att hitta en rättvis lösning på våra problem.
Mr Jackson har varit en äkta vän...
till hela det kinesiska folket.
En rättvis lösning på era problem.
Men vad ledde det till?
Allt rotande vi diplomater höll på med.
Nu är ert land i kaos.
Japanerna ockuperar norra Kina.
Ni har inbördeskrig.
Ursäkta mig, mina herrar.
Jag måste gå och satsa.
Mr Jackson...
God dag, mr Jackson.
-Mister...mister? -Matsuda.
Just det. Trevligt att träffas igen.
Jag är glad att jag sprang på er...
för jag lämnar Shanghai i morgon.
Nu fick jag säga adjö.
Vi träffades bara som hastigast...
men jag tyckte om att prata med er.
Detsamma.
-Så synd att ni åker. -Jag hoppas vara tillbaka om ett år.
Då får vi kanske tillfälle att fortsätta vår undersökning.
Jag hoppas att om ni återvänder till Shanghai om ett år...
så kan vi göra nåt bättre än att ägna oss åt undersökningen.
I dag har jag nämligen haft lite tur, och...
Herregud!
-Jag har haft väldigt stor tur! -Jag förstår.
Jag kan gott erkänna för er...
att jag känner mig mer än lite rädd.
Men ni ska veta...
att om ni återvänder till Shanghai om ett år...
så är ni varmt välkommen till min egen lokal.
Era drömmars bar...
Då får jag trots allt kanske nöjet.
Mina drömmars bar.
Ni känner till reglerna.
Ni krossar mitt hjärta.
Ni måste skaffa en biljett.
Fråga efter mig nästa gång.
-Hej. -Ursäkta mig.
Kommer ni ihåg mig?
Ni tog hand om mig, och jag var väldigt tacksam.
Det var så lite, så... Ni följde mitt råd om skorna.
Skorna? Inte medvetet.
De har nog bara blivit slitna utan att jag har märkt det.
Ska vi dansa?
Ärligt talat... Kan vi sitta och prata...
-så länge som dansen varar? -Visst.
Ska vi sitta här?
Ursäkta ett ögonblick...
-Blir det här bra för er? -Ja, här är det mycket trevligt.
Så bra...
Jag har ett förslag...
Jaha, ja... Jag förstår.
Nej, nej... Inget sånt förslag.
Det är bara det att...
Jag tänker öppna en lokal.
Det är något jag har planerat rätt länge nu, och...
Men det skulle inte gå utan er.
Inte gå utan mig? Vad menar ni?
Stället jag tänker öppna...
ska bli en bar med lite dans, lite musik och...
Men det ska inte bli som det här. Inte alls.
Mitt ställe ska bli precis som jag har sett det...
Här uppe i huvudet...
och jag behöver er som min huvudattraktion.
Och exakt vad skulle jag göra för er?
Bara dansa med några gäster...
prata med dem och vara värdinna. Det är allt jag begär.
Jag ska löna er ordentligt...
och ni behöver inte tjäna pengar på något annat sätt.
Ni inser väl att jag...
inte är den enda ryska grevinnan som måste leva så här?
Jag vet.
Men det är ni.
Ni är perfekt.
Och ni är vad jag behöver.
Är jag perfekt?
Hur vet ni hurdan jag är?
Vi träffades ju häromkvällen.
Tro mig. Jag vet.
-Skulle ni kunna tänka er det? -Tänka mig det?
Jag tackar gärna ja, om jag nu är så perfekt för er,
men ni kan ju inte ens se mig.
Ni borde åtminstone försöka känna hur jag ser ut.
Det är väl det blinda gör?
Nej, nej, nej... Det behövs inte.
Jag vet precis hurdan ni är.
Ni...
baren...
Allt.
Det finns här uppe...
i huvudet.
Men i stället, så kunde vi kanske dansa.
Klarar ni det?
Jag har inte dansat sen jag blev blind.
Men mer er hjälp, ska det nog gå bra.
Då dansar vi!
-Ursäkta. -Ursäkta.
-Vad håller ni på med?
-Förlåt? -Dansar ni med en blind?
Försök hindra oss.
Blinda män har mycket god hörsel.
Här får ni inte dansa.
Även om ni talar kinesiska!
Ni stör de andra gästerna.
Om ni har nåt emot det, kan ni fara åt helvete.
Bra rutet.
-Då tar vi och letar upp dem... -Nu kan jag glömma honom.
ETT ÅR SENARE
Tivo de Passavant är här.
Syster Anastasia sa det till mig.
Tivo de Passavant? En sån charmerande karl!
Vacker.
-Är han verkligen här i Shanghai? -Syster Anastasia var säker.
Han kom för minst 4 månader sen. Han är på franska konsulatet.
Så synd att vi inte kan bjuda hit honom.
Kära Olga, jag har funderat. Inget är sig likt.
Vi borde kanske besöka Thibaut.
Nej, kära du. Det tycker jag inte.
Seden kräver att han besöker oss.
Ja, naturligtvis...
men allt är så annorlunda nuförtiden.
-Vi kan besöka honom i stället. -Nej, det vore inte korrekt.
Vi kan inte besöka honom först.
-Vad tycker du, Peter? -Nej, kära du. Vi kan inte besöka honom.
Nog om det nu.
Bekymra dig inte, moster Vera.
När vi kommer till Hongkong, får vi besök av våra vänner igen.
Du har pianokonserter, och allt blir precis som förr.
Vad är det?
Familjen Oblomov.
De levde som vi när de var här.
Men nu lever de precis som förr.
Hur vet du det?
De skrev till oss.
Anna Nicoleyava skrev till oss.
Du läste brevet.
Ska jag läsa det för dig igen?
Mamma, var är Annas brev? Var la du det?
Hon gjorde sig bevär att skriva bara för att ljuga.
Oroa dig inte, faster Vera.
I Hongkong blir allt som det borde vara.
En sån lättnad det blir...
att slippa skammen som familjen får utstå.
Det är en välsignelse att min son slapp se det.
Är allt bra med er?
Ja, jag behöver bara lite luft.
Hur går det för Katya?
Hon har roligt.
Här...
Sätt er...
och koppla av.
Ursäkta mig, men kavajerna måste bli klara till kl. 17.00.
Javisst.
DEN VITA GREVINNAN
Det är öppet.
Bartendern.
Jag hittade honom i somras på ett ställe vid Avenue Joffre.
Och vad det gäller utkastarna...
så är de handplockade.
Pojkar jag sett på olika ställen.
Jag la dem på minnet, dem som jag ville ha.
Direkt våld förstör en perfekt avvägd...
stämning på några sekunder.
Men en vag, närvarande möjlighet om våld...
kan visa sig verkningsfull.
Med ett bra lag utkastare kan det gå.
Det var min övertygelse.
Ta in skurkarna, kontrollera dem.
Den andra viktiga beståndsdelen är... Ja, vad kallas det?
Sexualitet.
Det vaga löftet om ett intimt möte.
Men det måste bedömas noga.
Kvinnorna måste väljas med omsorg.
Den där damen...
Är hon ryska?
En aristokratisk dam som valde att lämna sitt hemland?
Valde?
Nej.
-Ni döpte klubben efter henne. -Just det.
Hon är grevinnan Sofia Alexeyevna Belinskya.
Hon har allt jag behövde till det här stället.
Hon äger tjusningen, tragedin, livströttheten...
Hon vet att historien inte längre har någon plats...
för hennes sort.
Hon är perfekt.
Min huvudattraktion.
Ni måste vara en lycklig man.
På drygt ett år har ni lyckats förverkliga er dröm.
Ett tag trodde jag att jag hade...
uppnått allt jag ville.
Men jag var aldrig riktigt lycklig.
Jag kunde inte sätta fingret på det.
Jag bara visste att något saknades.
För bara några dagar sen insåg jag vad.
Det finns ingen politisk spänning här inne.
Menar ni att utan denna politiska dimension...
-skulle er nattklubb... -Nej, det blir bara konfekt.
Bara lite vacker konfekt.
Några kommunister.
Nationalister, och kanske några av era landsmän.
Kanske några av mina.
Jag kan se det här inne.
Men nu vet jag inte hur det ska gå till.
Hur får man hit alla grupper samtidigt?
Man kan ju inte ta en pistol och tvinga hit dem.
Var försiktig, mr Jackson.
Nej, nej, stopp!
Jag kan faktiskt klara mig själv.
Ja, men nu har de flyttat på allt.
-Allt är annorlunda. -Bra. Ni har varnat mig.
Nu kan ni fortsätta spela.
Jag behöver bara nåt att sitta på.
Se upp!
Det där väckte mig.
Förlåt. Jag visste inte att ni var kvar.
Varför sover ni här igen, förresten?
Ni har ju ett fint hus.
Och ni har sovit i era kläder igen.
Och varför ligger inte ni i er säng?
Jag har ingenstans att sova förrän på morgonen och min dotter...
Förlåt. Jag glömde bort vår överenskommelse.
Det finns ingen överenskommelse.
Jag sa bara att vi nog samsas bäst...
om vi håller vår vänskap inom dessa väggar.
Och det har fungerar rätt bra hittills.
Och om ni hör om mitt liv utanför väggarna...
så förstörs er bild av mig.
Den perfekta bilden ni har i huvudet.
Jag vet inte vad det har tagit åt er.
Här sitter ni och spelar piano och nu pratar ni så där...
Förlåt. Jag visste inte att ni var där.
Det var ett fint sätt att väckas på.
Det lät fint.
Jag har känt er ett helt år men visste inte att ni spelade så bra.
Min faster Vera lärde mig.
Hon var en underbar pianist.
Jag har glömt så mycket.
Våra vänner lät sina barn ta lektioner hos henne.
Jag vet inte om hon fortfarande kan spela.
Hon har inte rört pianot på flera år.
Nu ska jag gå.
Min säng väntar och jag behöver sova.
Då ses vi i kväll.
Jag vet fortfarande inte hur ni blev blind.
Jag råkade ut för en olycka.
Men jag låter det inte vålla mig besvär.
Vilken sorts olycka?
Det vore att motverka vår överenskommelse.
Varför så tunga dörrar? Tror ni att de stänger ute världen?
Det är tanken.
Vi ses i kväll.
Det är tanken...
Släpp ut mig!
Var är min familj?
Min familj är där inne.
MARTHA PARR JACKSON 1901-1929 - ÄLSKAD HUSTRU
1924-1929 ÄLSKAD SON TILL TODD JACKSON
Tre år, redan.
Det känns på sätt och vis mycket längre sen.
Pappa, får jag be dig om en sak?
Ett löfte?
För att ge er privilegiet...
att ta den, sir.
Förtjusande scarf...
förtjusande rock...
120 pund.
Ett förtjusande pris.
Skulle det sälja?
Berätta om din engelsklärare.
Han var engelsman. Inte lika sträng som mrs Henderson.
Du borde öva mer på att läsa.
Vad tänker du på, Mary?
Då skulle hon inte bli så arg på dig.
Jag skulle låsas in om jag sa det.
Hej?
Hej? Hur står det till?
Katya.
Kom, Katya.
Kom nu.
-Det var han, eller hur? -Vi har bråttom.
Den blinde mannen...
-Visst var det vår blinde man? -Ja.
Kom nu.
Varför sa han inget?
Han gjorde bara inte det.
Han var snäll, sa du.
Det är han.
Varför sa han inget i så fall?
Kom nu. Mrs Henderson väntar.
Katya!
Hallå?
Katya!
Jaha, min unga dam. Hur mår du?
Katya.
Mamma säger att du har dåligt humör ibland.
Tja...
Jag förmodar att hon kan ha rätt.
Var det därför du inte sa nåt nyss?
Det var inte så väluppfostrat av mig. Förlåt.
Mrs Henderson lär mig engelska.
-En dag ska jag skriva till dig. -Skriva till mig?
Det kan väl inte bara vara därför du lär dig engelska?
Men det är viktigt att du får brevet.
Varför är det så viktigt, lilla vän?
För du måste ta med oss på en båtresa.
-En båtresa? -Uppströms.
-Till Soochow. -Nu räcker det.
En båtresa till Soochow?
Tar du med mig, mamma och faster Vera?
Kom nu.
-Adjö, blinde man. -Vi ses sen.
Får jag be dig om en sak?
-Visst. -Ett löfte.
Det beror på.
När jag är vuxen och gift...
och har egna barn...
Lova att du bor hos oss.
Lova att du bor hos mig för alltid.
Tror du inte att din man vill ha ett ord med i laget?
Nej.
Var snäll och lova mig det.
All right.
Som du vill.
JAPANSKA PROVOKATIONER
Olga, jag undrar allt om vi inte gör ett misstag.
Om vad då?
Du vet vad jag menar.
Thibaut de Passavant.
-Han är ju trots allt ambassadör. -Bara konsul.
Kära Peter... Vad tycker du?
Ska vi inte besöka Franska ambassaden?
Konsulatet!
Det är bara ett konsulat, kära du.
Kära Olga, det finns stora möten och små...
Jag tycker att ett möte är ett möte.
Sofia!
Kan du dela ut korten nu?
Jag måste prata med dig.
När du var ute i går kväll, satt Katya och lekte med ditt rouge.
Hon tog lite i ansiktet.
Än sen? Barn måste få leka.
Ditt rouge!
Är du inte förskräckt?
Vi har ju sagt att du måste bli strängare.
När du är klädd så där, får inte Katya komma nära dig.
-Men hon är ju min dotter. -Ser du inte vart det barkar?
Måste jag tala i klartext?
Älskar du henne vet du att jag har rätt.
Nå, vad säger du?
Du har väl rätt.
Då måste du göra din insats.
Hon får inte komma nära dig när du är sån.
Grusha, jag inser att du har rätt.
Men du måste lova mig en sak.
Om nåt skulle hända mig, lovar du att älska henne?
Lovar du att jämt vara snäll mot henne?
Svär att du gör det!
Självklart gör jag det.
Hon är min brors barn. Hon ser ut som honom, hans ögon...
Svär att du ska älska henne.
Jag svär.
Tack.
Tack, Grushenka.
Pappa!
Varför är du så sen?
Så sen är jag inte.
Visa den för mamma.
Mamma?
Släpp in mig!
Katya!
Jag gjorde en teckning till dig.
-Varför har du låst in dig? -Katya...
Kom hit.
Hon är upptagen.
Visa mig.
Så fin! Är det en soldat?
Är det en av vår käre tsars vakter?
En sån lustig uniform.
Kom igen.
Vill ni ha mig?
-Nej, nej. -Kom tillbaka.
Ni är tyst i kväll.
Jag undrade bara om när jag är för gammal för det här...
om min dotter tar min plats.
Jag funderade bara.
-Hon kommer säkert... -Men sånt vill ni inte höra.
Vi har ju vår överenskommelse.
Jag ber om ursäkt för tidigare i dag.
Vi störde er när ni lyssnade på er radio.
Tar ni och er dotter ofta den där vägen...
genom de franska kvarteren?
Jag sitter ofta på det där kaféet.
Inte alltid utanför, men...
Jag är ofta där.
Visst.